Напевно жодне стриєзнавче видання не оминає увагою загибелі під час австро-франко-італійської війни 1859 року (ще відомої як « Друга війна за незалежність Італії») солдатів стрийського піхотного полку №9 і спорудження на їх честь монумента, що містився у «Вільшині»(сьогодні парк ім. Т. Шевченка). Ідея встановити меморіал з'явилася одразу після війни, в якій Австрія зазнала нищівної поразки і втратила більшість своїх володінь у Північній Італії. У час описаних тут подій полком опікувався граф Прокоп Гартман-Клярштейн (1787-1869). Полк брав участь у бойових діях у Ломбардії і зазнав чи не найбільших втрат. Промовистий факт із 1300 загиблих 4 червня поблизу міста Маджента 408 рядових саме з дев'ятого полку. Ще 80 жовнірів рангом нижче фельдфебеля полягло у битві біля м. Сольферіно 24 червня.[1] За іронією долі у роки Першої світової війни полк теж опинився у Італії.
![](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/8f19b-bataille_de_magenta.jpg?w=300)
Битва біля Мадженти. Адольф Івон(1817-1893) Джерело: http://1815-1918.blogspot.com
Мало кому відомо, що у доробку Юрія Федьковича, який у ті роки проходив службу у 41 піхотному полку , є вірш «Під Маджентов»:Гей, у полі, у полі
Там літають соколи.
Летя, літають, сумненько гукають,
Аж мене серце болить.
Ой серденько, серденько
Чого ж тобі тяженько?
Канони грають, кулі заспівають –
Най ти буде радненько.
Буде, буде радненько:
Буде рано-раненько
Сонце сходити перестанеш жити...
Гуляй, гуляй, серденько!
Ой сонечко сходило,
Туманами си вкрило –
Канони грали, кровйов розливали…
![76543](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/76543.jpg)
Після 1832 року рекрути з околиць Стрия поповнювали цісарський і королівський піхотний полк № 9. Відомий з 1725 року, порядковий номер полк отримав у 1769 р. За старою традицією, власниками-кураторами полку були: маркіз Лос Ріос; у 1757-1798 рр. граф Карл Клерфо де Круа (1733-1798), його ім'я надано з'єднанню у 1888 році на вічні часи). У 1802 році князь Адам Чарторийський отримав уже галицький полк, який згодом рекрутувався з числа наших краян. 1825-1839 рр. — Вільгельм Штайнфюрт, як власник керував полком від імені імператора і мав широкі повноваження щодо оснащення, навчання, спорядження частини, а також призначення на посади. До 1870-х років власником полку могла бути тільки реальна, жива людина, і з її смертю змінювався й власник. Мати за власника полку імператора або членів його родини вважалося особливо почесним. Пізніше ця посада стала суто декоративною й була перейменована: власник полку перетворився на почесного шефа, котрим — за заслуги — могли призначати генералів австрійської армії, ерцгерцогів або іноземних монархів. У 1832 році полком командував Генріх Орландіні, з 1835 – полковник Христофор Шмідль.
Станом на 1842 рік в Стрию розташовувався штаб полку: полковник Франц Фіхтль, підполковник Йозеф Пелікан, майори Йозеф Вандерштадтс, Алоїз фон Гаєрфельд, Карл Гаус. Солдати перебували у казармах на місці колишнього замку.
Командиром полку у 1850 році був полковник Карл Гаус. За кілька років він вийде на спочинок і у званні генерал-майора мешкатиме в Стрию. Після австро-франко-італійської війни 1859 року командний склад полку: командир полковник Франц Тун-Гогенштайн(1826-1888), оберст-лейтенант Адольф Баумбах, майори Карл Кьонігштерн, Вільгельм Фодермаєр, Карл Зелр, Марк Мароєвич, капелани Антон Творкевич і Климентій Літинський, лікарі Вольфганг Тауссінг і Франц Ледергофер, аудитор Франц Шібаль, полковий ад’ютант Ігнатій Рьоссель. Командири полку 1860-1870-х,: Прохаска, Адольф Баумбах, Фердинанд Рюбер, Рудольф Кройтнер фон Татенбург. Штаб в різний час поміщено у містах Германштадт, Оломоуць, Львів, Ярослав. У Стрию перебував резервний батальйон і управління поповнень.
Лицьовим кольором полку за традицією залишався яблучно-зелений(apfelgrün). Штани – блакитні, білий кітель із золотими ґудзиками, після реформи 1869 року, став темно-синім.
У річницю легендарної битви 4 червня 1862 року (надалі ця дата стане полковим святом) відбулося урочисте відкриття обеліску. До Стрия прибули генерал- майор Франц фон Райхард, фельдмаршал-лейтенант емерит Йоган фон Шантц, командири полків (стрийського — полковник Франц Тун-Гогенштайн(1826-1888), 51-го піхотного — полковник Густав Фрагнерн); майор Кьонігштерн та гауптман Лазаревич відповідно з офіцерською делегацією і депутацією 77-го піхотного полку; військові з львівських гарнізонів, духовенство зі Стрия і околиць, урядники різноманітних установ, магістрат і міський комітет, місцеві вчителі. Зібралося чимало рідних і близьких загиблих[2]. Ще напередодні надвечір військовий оркестр 51-го піхотного полку виконав "Вечірню зорю", а зранку батальйон майора Едлена фон Ройбера, що квартирував у Стрию, з маршем рушив до монумента, де вже вишикувався елітний загін ветеранів італійської кампанії під командою пораненого під Сольферіно і нагородженого військовим Хрестом за Заслуги гауптмана Пауля фон Блюменфельда. Вступне слово виголосив генерал-майор Райхард. А рівно о дев'ятій розпочалося Богослужіння і посвячення пам'ятника. Його провів капелан Львівського гарнізонного шпиталю фон Валья. Сучасники згадують, що найбільше враження справив прохід загону 30 ветеранів-інвалідів з помітними рубцями, хто без руки, а хто без ноги… Очевидець записав: «Ясні та дружні промені слало сонце цього пам’ятного дня крізь різнобарв’я знамен, що оточили простір, у центрі якого під біло-червоним(кольори Галичини М. З.) покровом височів монумент». 15-ти футовий (чотири з половиною метри) пам'ятник з дрібнозернистого пісковику виготовив, на той час ще молодий, а у майбутньому один з найвідоміших європейських скульпторів Ципріян Годебський (1835-1909).
![](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/4616e-cypr_godebski.jpg?w=207)
У його доробку пам'ятник А. Міцкевичу у Варшаві, композиція "Визволення" у столиці Перу Лімі, надгробки композитора Гектора Берліоза і письменника Теофіля Готьє і навіть бронзове погруддя Т. Шевченка, яке він виготовив на замовлення М. Володкевича у 1904 р. для Львова. Необхідні кошти зібрали офіцери колишніх 2 і 3 батальйонів полку, які були приєднані до піхотного полку № 77 ерцгерцога Карла Сальватора принца Тосканського. Скульптурна композиція оточена кам’яними гарматами і огороджена ланцюгом, площею 20 кв. сажнів, містилася на постаменті, до якого вели сходи. Вона складалася зі знамен і геральдичних щитів з військовими емблемами, оздобленими дубовим листям. Щити містили написи німецькою: "Нашим братам по зброї, які загинули на полі Честі, у битвах біля Мадженти і Сольферіно. На вічну пам'ять від офіцерського корпусу піхотного полку № 9 Гартмана-Клярштейна". Останнє речення дублювалося польською мовою. Загалу здебільшого відоме число 488 загиблих. Однак це лише кількість втрат рядового складу. На восьми бічних щитах було викарбовано імена ще 17-ти офіцерів, зокрема і командира полку Карла Губачека (полковник Губачек очолив полк щойно на початку 1859 року, а службу в ньому розпочав ще у 1820-х рр. і пройшов всі щаблі військової кар'єри, загинув у числі перших поблизу Мадженти).
- Франц Фридріх Штромфельд
- Фердинанд Монденгайм
- Генріх Шубік
- Антон Інгерл
- Прокоп граф Гартман
- Карл Дрдацькі фон Остров
- Франц Ягилович
- Роберт Райценштайн
- Леопольд Кірхгоф
- Аквілін Пьошль
- Едмунд Ріль
- Алоїз Ліпольд
- Клеменс Кобак
- Потап Томюк
- Йозеф Шиндлер
- Рудольф Бауснерн
![654](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/654.jpg)
![00013](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/00013.jpg)
років.
![маджента](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/d0bcd0b0d0b4d0b6d0b5d0bdd182d0b0.jpg)
![Stadtpark in Stryj](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/at-oesta_ka_bs_i_wk_fronten_galizien_10796.jpg)
AT-OeStA/KA BS I WK Fronten Galizien, 10796, Stadtpark in Stryj
![AT-OeStA_KA_BS_I_WK_Fronten_Galizien,_15255](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/at-oesta_ka_bs_i_wk_fronten_galizien_15255.jpg)
![AT-OeStA_KA_BS_I_WK_Fronten_Galizien,_15268](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/at-oesta_ka_bs_i_wk_fronten_galizien_15268.jpg)
![0020000000](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/0020000000.jpg)
![Exif_JPEG_420](https://stryjskastarovyna.files.wordpress.com/2014/01/lenovo_a1000_img_20170326_155749.jpg)
[1] Sypniewsky, Alfred Geschichte des k. u. k. Infanterie-Regimentes Feldmarschal Carl Joseph Graf Clerfayt de Croix Nr.9. - Jaroslau, 1894; [2] Bukowina, 1862, 12 Juni, s.2. [3] Echo Karpackie, 1929, 14 kwietnia, s.2; [4] Gazeta Stryjska, 1893, 15 sierpnia, s.3. [5] Закусов М. Пам’ятник, якого немає // Гомін волі, 2010, 26 червня; Закусов М., Кравець З. Старий Стрий. Вид. 2-ге, випр. і доп. - Стрий: ВД "Укрпол", 2018.